Nå som jeg snart skal dø, strever jeg med tanken på et liv etter døden.
For troende venter evighet og frelse.
For vitenskapsfolk venter den første dagen etter at man døde.
En finitt setning som får mening av spørsmålstegnet på slutten.
Det som spør: "Hva har du etterlatt deg?"
Vi anser universets fødsel som starten på alt.
Et "hva" uten noe "når". Planeter uten sekunder.
Vi har teorier om universets opprinnelse, men ingen om tidens.
Det er Hartle-Hawkings tilstand. Big bang i et timeglass.
Hvis alt vi ser og ikke ser...
Hvis hele universet en gang var mindre enn et sandkorn...
- Hvorfor underviser ikke du? - Elliot er showmannen.
- Hva er du da? - En forsker.
Jeg har rullet for mange jointer av Asimov- og H.G. Wells-sider.
Jeg hadde ingen familie før Elliot inviterte meg inn i sin.
Man forlater hjemmet og vier livet til noe.
De som deler ens interesse, blir en del av familien.
Tenk om det øyeblikket inneholdt både fortiden og framtiden.
Hvor er min bedre halvdel? Kom hit, Kat. Ok, ingen Kat.
Takk, Emma. Perfekt.
Et enkelt frø, fullt av potensiale og muligheter.
Et helt liv som bare venter på vann og sollys.
Det venter på tiden.
Vi skal gi det alt på én gang.
Skru den av!
Nå som jeg nærmer meg slutten, alene, uten noen arv, -
- ser jeg begynnelsen stadig tydeligere.
Blackleaf? Det er i Montana. 11. mai 1852.
- Så vanvittig vagt. - Slangen sluker halen. Ouroboros.
- Det var alt jeg så i hodet. - "Så"?
Ser. Så. Uansett er det et budskap til oss fra primærene.
- Så begynner alt om igjen. - Med hvilken hensikt?
Vi er fanget i syklusene. For hvert problem vi løser, skapes et nytt.
- Kanskje seerne har en plan? - Ikke med et eventyr.
- Hvor hørte du det? - Jeg hørte det som barn.
Jeg har hørt mange eventyr, men aldri det der.
"Det var en gang en slange som bare reiste i én retning."
"Alltid framover, aldri bakover."
"Inntil den en dag møtte en demon."
Historien handler om tiden.
Slangen er tiden.
Demonen er Olivia.
Den sluker halen i et endeløst kretsløp. Det er galskap.
- Den røde skogen. - Seerne er primærer.
Hvis historien er sann, så har de et våpen som kan bryte syklusen.
Vi må dra til i 1852 og hente det.
Nybyggerby full av dysenteri? Da sier jeg nei takk.
Budskapet og hintene -
- er så grundig gjennomtenkte at de kan representere et håp.
Din evne til å se tiden bedre enn andre gjør deg til guiden vår.
Dette er vår siste sjanse.
Det var et eventyr pappa pleide å lese for meg.
- Moren min hadde skrevet det. - Cole...
Jeg kjente henne ikke. Kanskje hun var en kvinne som bare kom og gikk.
- Men ingenting er uten betydning. - Hun kan være avgjørende.
- Vi må fortelle de andre det. - Nei.
Det må ikke bli et oppdrag. Jeg kan ikke drepe flere.
Noen ting vil man holde igjen ved.
Selv om det bare er et bilde i hodet av noen man aldri ble kjent med.
Du er redd for at hvis vi stiller spørsmålet, så har vi skapt svaret.
Hvem vet hva vi finner og hva det vil gjøre med oss.
Primærene vil at jeg skal avslutte dette. Det skal jeg.
Men jeg vil ikke oppleve nye kretser der alle snur seg mot hverandre.
Jeg sender dere til Montana i 1852.
En tid da pionerer fant både håp og undergang i den nye verden.
Denne villmarken er like vill som dyrene som løper utemmede i den.
Vent!
Hvem er dere fire?
Vi kom opp på veien for en halv dag siden fra den kanten.
Hold hendene synlige.
Her finnes ikke noe på flere ukers avstand.
Hva søren for slags klær har dere på dere?
Vi så ild og tenkte at det kunne være en by.
Jeg og kompisen min forsvarer byen. Mot hva, lurte vi på.
Det fins hverken jernbane eller hesteranch på hundrevis av mil.
Så dette gjør meg litt usikker.
Vi vil ikke ha bråk. Jeg prøver bare å ta hånd om damene her.
Takk, damer.
Da rir vi.
Hold lav profil. De er ikke nybyggere, men plyndrere.
- Dere to smelter inn, men du... - Gjør ikke det.
Calamity Jane og Mad Maxine tok de bra klærne. Jeg trenger et kostyme.
God dag, lille dame.
Får jeg prate litt med deg?
Jeg og følget mitt befant oss nede på saloonen, -
- da vi møtte på en gjeng banditter som ranet oss.
Ovenfra og ned, imellom og på tvers.
De tok seg jammen god tid!
De ranet oss så fælt at jeg var sugen på å påkalle lensmannen -
- og gi dem litt rettferdighet med seksløperen.
Bra prat. Vi ses.
- Fire whiskey sour. - Whiskeyen min er ikke sur.
En flaske og fire glass. Velg hylle.
- Noe er veldig pussig her. - Du har rett.
Prinsesse Primær. Ser du noe? Hva tar sånn tid?
Slutt å gruble på hva jeg ser og spør deg selv hva du ikke ser.
Whiskyen er fra 1972.
Han der borte har en Glock. Ni skudd mer enn en seksløper.
Den fyren har militærstøvler, og den idioten der har en iWatch.
Åpne ørene! Pianisten spiller Oingo Boingo.
"Weird Science." Den låten er 130 år for tidlig.
- Hva er det, Hannah? - Den mannen er Elliot Jones.
Faren min.
Han spiller "The Munsters"!
Hva gjør faren din i fortiden?
- Mr. Jones! - Kom igjen, da.
Vi har deres tid, vår tid og min tid. Dette skal være min tid.
Spill musikk siden. Arbeidsgiveren din vil snakke med deg.
Helvete! Du er ikke gjestfri!
Rolig... Han skal slippe å vente.
Mr. Shaw!
- Hvem er det? - Den høye mannen.
- Olivia drepte ham jo. - Dette skjedde før det.
Hovedkontoret anmoder om modifiseringer.
- Hvorfor trenger dere så mye kraft? - Som forsikring.
Hva er det i vognene?
Dette er sånt man vanligvis vil forsikre seg mot.
Det viktige arbeidet ditt er snart ferdig.
Du må ordne modifiseringene, ellers gjør noen andre det.
- Jeg tar meg av det. - Bra.
I morgen.
Ordne det til i morgen.
Faren min jobber for dem.
Vi skal finne ut hvorfor.
Ok, krek! Armene til værs!
Du! Spill noe man kan danse til!
Neste gang noen ber om en whiskey sour, bør dere ha det!
Hva i...?!
Adios, amigos!
Raritan.
- Elliot. - Kat?
Ok. Hva er dette?
- Vi har fulgt vognene i timevis. - Vi stopper ikke.
Du skal da ikke være her. Hva er dette? Du er så mye...
- Håper du har tenkt å si "klokere". - Vi fant en by.
Han jobbet for De tolv apers hær.
Elliot? Hva gjør du i fortiden?
Du vet ikke hva jeg har bygd på de siste 10 årene.
Jeg har bygd noe monumentalt. Et forskningsskip.
En ark som kan reise i tiden.
God gud... Ikke si at du...
Den heter Titan.
- Det holder, Hannah. - Vi bør låse ham inn og avhøre ham.
- Det trengs ikke. - Han bygde Titan.
Han ga forskningen sin til dem. Hvorfor vil du ikke drepe ham?
Det er færre man oftere vil drepe enn den man gifter seg med.
Hvis du synes at jeg er for mild, så fins det våpen som skjærer dypere.
- Mer smertefullt. - Hva er alt dette?
Velkommen til framtiden, Elliot. Det er historien.
Er dette...? Nå krever jeg faen meg noen svar.
Hva i helvete skjedde med alt? Hva har du gjort med maskinen min?
- Ikke prøv deg! - Hva gjør du her, og hvem er hun?
Hannah, jeg vil gjerne være litt alene med faren din.
- Det er Titan som baby. - Se hva som skjer med trærne.
Selvsagt bygger man en tidsreisende by i fortiden.
- Hvorfor ikke i framtiden? - Alle arbeiderne er døde.
- Her kan de forsvinne uten problemer. - Vi tar en nærmere titt.
- Vognene... - Det er Jones' kjerne.
Delene hentes fra framtiden og monteres i fortiden.
Hvorfor førte primærene oss hit? Hvorfor nå?
For å ødelegge Titan før det går som for Titanic? Selv jeg ser det.
"Selv du?" Hva mener du med det?
Tre menn er skutt i skogen. Vi har en inntrenger! Sperr av området!
Der borte!
Cassie!
Opp!
Hun reddet deg nettopp.
Jeg kunne ikke ha visst om dette. Eller henne.
- Begynn med dette. - De finansierte forskningen min.
De anså det som en forsikring som kunne redde framtiden.
De spilte på egoet ditt. Et veldig enkelt instrument.
Vi ville gjøre nye oppdagelser, ikke forandre historien.
Vil du kurere kreft? Gi meg 100 år. Jeg er tilbake i morgen.
Du er ingen frelser. Du er Oppenheimer med øyebind.
Og du er en mor. Vi ble noe vi aldri ville bli begge to.
Jeg ombestemte meg da du dro.
Jeg dro ikke. Jeg valgte ikke dette foran deg. Du tvang meg til å velge.
- Du ville ha en arv. - Jeg ville ha en familie.
Noe vi kunne skape sammen som fikk vokse og oppfinne seg selv.
- Hvorfor skjelver du? - Fragmentstråling.
En dødelig dose da vi prøvde å unnslippe mesterverket ditt.
Fire uker. Toppen seks.
Ingen vet det, spesielt ikke hun.
Jeg visste ikke noe om å være mor. Moren min lærte meg det aldri.
Faren min elsket meg via postkort og bursdagskonfekt.
Jeg ville mestre noe jeg var flink til.
Ikke frykte noe jeg ikke var.
Å få vite at du var gravid var som å vinne Nobelprisen.
- Da du ikke ville beholde barnet... - ...stjal du arbeidet vårt og dro.
Det føltes som det eneste barnet jeg hadde igjen.
Jøss... Det tok oss to tiår å oppfinne tidsreiser, -
- men bare seks dagers ekteskap å ødelegge hverandre.
- Til helvete med dette! - Vi må fortsette!
- Jeg vil hjem. - Det går ikke. Vi har et oppdrag.
Vi var ikke forberedt på dette.
Stikk, da! Dra hjem om du vil. Jeg har ikke noe valg.
Hun blir, for hun er primær.
Hun var primær. Ikke nå lenger.
- Hva snakker du om? - Har jeg ikke rett?
Jeg vet ikke hva som har skjedd. Visjonene og stemmene er borte.
Hva faen gjør vi da her? Hvorfor sa du ikke noe?
Hun var redd for at alle skulle vende seg mot henne.
Jeg har ventet på deg, primær.
- Har du sett alt dette? - Ja, men ikke slik som deg.
- Hvem er du? - Tihkoosue fra Siksika-stammen.
Du burde lage filmtrailere.
- Du snakker engelsk. - Jeg ble oppdratt av slike som dere.
Jeg dro tilbake til dette landet, men nå blør det.
- Når jeg drikker, ser jeg dem. - Hvem?
De som sendte dere hit for lenge siden.
Primærer? Hvor og når er de? Jeg må snakke med dem.
- Jeg må få se det du ser. - Det må du ikke.
Døden venter der. En vokter som ser etter dere.
Olivia.
Vitnet må aldri få høre om våpenet seerne lagde til dere.
"Et våpen som tilintetgjør demonen." Hvordan finner vi det?
Klatre opp og ring i klokken.
Jeg pleide å høre det hele tiden.
- I hodet. - Hva betyr det?
Jeg vet ikke.
16 personer døde i maskinen inntil en ikke gjorde det.
Jeg fikk den ikke til å fungere. James Cole gjorde det.
Dere har kommet langt fra dag én. Husker du den?
Du lagde litt av et show. Søkte min oppmerksomhet, men vant hennes.
Hva het hun, igjen? Assistenten din.
- Emma? Hun var bare barnet. - Men du hadde et godt øye til henne.
- Hun var både briljant og vakker. - Jeg hadde en slik alt.
Jeg innrømmer at det ikke var min beste stund.
Alt tok fyr.
Vi vraket Fragmentprosjektet, for vi hadde ikke nok kraft.
- Ikke nok kraft... - Hva er det?
Rom uten tid. Et "hvor" uten et "når". Hartle-Hawkings tilstand.
De skal ikke reise i tiden med Titan. De vil slå hull i den.
- Titan kan skape et paradoks... - ...som oppløser tid og rom.
- Ja. - Den røde skogen.
Vi er fanget. Jennifer ser ingenting, og vi har ingen steder å dra.
Hva gjør du?
- Jeg må få se! - Det er for farlig.
Jennifer!
- Alltid framover, aldri bakover. - Slangen bar på en forbannelse.
Primærer...
Din tåpe! Hun kommer til å høre. Hun kommer til å se.
- Du fører henne til oss. - Fortell meg hvor jeg finner våpenet.
Klatre opp og ring i klokken.
Våpen? Hvilket våpen?
Når skjer dette? Hvor?
James... Dr. Railly...
I 1852.
Nå vet hun om våpenet og alt.
- Jeg hater sprøyter. - Hva gjør du?
Elliot reiser tilbake via Coles lenke. Den viser hvor de er.
Ikke prøv å hindre meg i å bli med.
- Hun er utvilsomt din. - Vår.
Kat? Jeg elsket deg, vet du.
På min egen måte.
Jeg antar at jeg gjorde det på min.
- Hva pleide vi å si? - Iverksett fragmentering.
- Titan kan skape den røde skogen. - Det gjør de vel med primærer?
De må skape et paradoks som er for stort å gjøre om på.
Titans deler bygges på ulike tider som monteres sammen samtidig.
- Roma på en dag. - Der borte er kontrolltårnet.
Det er der kraften finnes. Det skal finnes vogner med kjerner.
- Seks stykker. Hva vil du gjøre? - Vi sprenger dem i luften.
Titan er ustoppelig, men vi kan hindre at det blir et våpen.
- Det fins ikke sprengstoff her. - Dynamitt! Vi har flere kasser.
Det brukes i gruvedriften.
De leter etter meg alt, så jeg går og distraherer den høye mannen.
- Hei sann! - Så gjør Fragmentteamet sitt.
Du er så lik søsteren min. Du har mors nese og fars øyne.
- Jeg vet ikke hva du mener om meg. - Jeg har aldri tenkt på faren min.
- Det var ingen grunn til det. - Vi får se om jeg gjør noe inntrykk.
Nå er det min tur.
Når alt går galt, og verden går under, så bør du ikke være der.
Jeg gjør dette for din skyld.
- Det er varmt i dag. - Hvor har du vært?
Pokker til natt... Har du familie, Shaw?
Foreldrene mine døde da jeg var liten. Tragisk, iallfall for dem.
- Det var en utdannelse for meg. - Ingen barn?
Da skal du vite, min bleke venn, at jeg til min store forbauselse -
- har blitt far.
Selv om jeg fremdeles prøver å fordøye det, -
- med fornektelse og aksept, så har jeg lært noe.
Det fins noe som alle gode fedre ville gjort for barnet sitt.
Vil du vite hva det er?
Fortell meg det, Elliot. Hva gjør en far for barna sine?
Slåss.
- Hvorfor angriper han oss? - Fordi vi overlot ham til å dø.
Du må gjerne spørre.
Ordre fra hovedkontoret. Flytt Titan til en annen tid.
- Vitnet har talt. - Vi trenger arkitekten.
Titan kan ikke fullføres uten ham.
Sikre området! Iverksett fragmentering.
Hvor tror du at du skal?
- Du er flink til det der. - Vi må stikke.
Titan drar. Det burde vi også gjøre.
Vi kan dra tilbake og likevel lykkes.
Deacon?!
Far!
Jeg fikk iallfall se det beste jeg noensinne har skapt.
Jeg vet at du er syk, mor. Jeg ser hvordan hendene dine skjelver.
Det er ethvert barns privilegium å følge foreldrene resten av veien.
Sammen.
- Hva ga han oss? - Alt Elliot visste om Titan.
De leter etter noe. Et våpen.
Noe som primærer bygde til dem i fortiden.
Å bruke mot deg? Vi finner det.
Det skal vi. I mellomtiden må Titan bli ferdigstilt for hensikten sin.
- Har du en plan for det? - Den er satt i gang.
Den har pågått lenge.
Hva enn for hensikt Titan ble bygd til, -
- så har Olivia våpenet sitt. Derfor må vi finne vårt.
- Hvordan finner jeg det? - "Klatre opp og ring i klokken."
- En ledetråd til. - Olivia er ikke alene lenger.
- Mr. Deacon. - Jeg nekter å tro det.
- Deacon er like falsk som før. - Det må være en grunn.
Hvis du ikke ser noe lenger, burde du ikke blande deg i det.
Hvordan lærte du den magiske historien, Cole? Seriøst, hvordan?
- Det har jeg jo sagt. - Nei.
- Du holder noe igjen, sånn som meg. - Det gjør jeg ikke.
- Hva er dette? - Du burde fortelle dem det.
- Fortelle hva? - Hva snakker hun om?
Jeg holder på å dø.
Fragmentstråling fra prosjekt Charon.
Alle har vært her på lånt tid, og nå må vi gi den tilbake.
Jeg før dere. Det er som det var ment.
Mødre dør før barna sine.
Vi har alle her vært noe...
...som jeg har prøvd å vike unna.
Noe jeg ikke lenger kan leve uten. En familie.
Jeg har bare ett siste ønske.
La oss oppføre oss som en.
Eventyret kom fra en kvinne som het Marion.
Hun var moren min.
MORS PIKENAVN: MARION WOODS
Nå skulle den fungere igjen.
Hva har jeg sagt er kjernen til alle store framskritt?
- Fiaskoer. - Kommer du for å håne meg med kaffe?
Jeg vil minne deg om at når dagens arbeid er over, så kommer du hjem.
Verdiene er stabile. Bra jobbet.
Ok...
Gjenstander reiser forover eller bakover.
Man må aldri duplisere. Aldri fravik det prinsippet.
Med nok kraft ville det rive opp universet. I teorien.
- Vi tester ikke den teorien. - Beklager.
Emma... Dette prosjektet som vi har påbegynt, -
- blir det du som fullfører.
Jeg vet hvordan man ferdigstiller Titan for sin sanne hensikt.
- Og din. - Ja.
Begynn. Da får du og jeg alltid være sammen.
I den røde skogen.
Det er ingenting jeg mer vil.
Mor.
Tekst: Eivor Bekkhus www.sdimedia.com